Pro Memoria
Sista dan
Jag är väl lyckligt lottad som älskar det jag gör. Inte för att jag ogillar semestern. I år hade den gärna fått vara lite längre. Mitt arbete består i skapande. Det kallas produktutveckling och jag konstruerar och bygger ihop den produkt min kund vill ha. På sätt och vis förutsägbart men innehåller ändå många utmaningar. Att packa in dubbelt så många sardiner i samma burk är ofta fallet och kräver ibland argan list. Det är det jag älskar. Inte att bli arg så att bitarna ställer sig i givakt på det givna utrymmet utan snarare den berusning som infinner sig när jag har lyckats. Den berusningen överglänser alkoholens med ljusår.
Det närmaste ljusår jag har kommit var ett uppdrag på Rymdbolaget i Solna som färdades 252 km ut i rymden. Hela härligheten med vetenskapliga experiment ombord gick till väders den 15 maj kl 04.00 UTC från Esrange på en ca 15 minuter lång resa (efter år av arbete). Undantagslöst det roligaste projektet jag varit med om i min karriär. Visar här ett par pressbilder från Rymdbolagets hemsida. Jag var redan på ett nytt uppdrag och kunde inte delta vilket grämer mig oerhört. Jag ville ju så gärna fotografera det hela...
Semestern har varit lugn och avslappnad. Det var mycket längesen jag inte åkte någonstans på semestern, om ens någonsin. Men i år blev det så. Vi har faktiskt bara rört oss inom Stockholm. Eftersom vi är nyinflyttade så är det väl inget konstigt med det. Att upptäcka sin nya hemstad är ju nästan som en resa. Här finns ju allt som man kan tänkas vilja se och göra (utom den svenska landsbygden). Vi har fotograferat en del förstås men många bilder hamnade i papperskorgen för min del, ibland omöjligt att förstå varför jag tog dem. Några få blev dock kvar. Här är ett par från vackra Munsö (som sitter ihop med Ekerö i en osynlig skarv). Den sista indikerar vart semestern är på väg.
Medlemsporträtt
Här på Fotosidan finns ett flertal medlemmar som jag har svårt att tro kan hantera en kamera. En hund, en blomma, en tecknad figur och andra konstigheter. Likväl har de laddat upp bilder! Jag är inte dum, jag förstår att man kan vara för blyg för att visa sin nuna. Somliga tycker det är käckt att gömma sig bakom en kamera som en slags reklam för det märke man valt. Attributet är ju helt adekvat men nog föredrar jag ett vanligt porträtt. Då har jag chansen att känna igen en fotande kollega när jag träffar honom/henne.
Det är oftast många kameror ute och fotar när jag är det men jag har inte stött på en enda som jag känner igen från Fotosidan. D v s... jag menar förstås inte kameran utan personen bakom. Här finns ju så otroligt många medlemmar att chansen att få träffa en är mycket större än liv på andra planeter. Det skulle vara gôrkul att helt oförhappandes träffa på Dieter eller Peter, Lasse eller Bengt (som går att identifiera med sina porträtt). Störst chans har jag väl att träffa Elin (som jag ännu inte träffat trots att vi varit medlemmar i samma fotoklubb). Hon bor ju där jag kommer ifrån. Pappa
Här är en bild som representerar mitt fleråriga veckopendlande. Här var det som pappa överraskade mig. Fast kanske inte just den dagen.
![](/cldocpart/25272.jpg?m=1)
Mothugg
Ibland får man mothugg när man påstår något. Det är oftast uppfriskande om än ibland oväntat. Morgonens blogginlägg fick ett par mothugg som jag besvarat till berörda enskilt. Jag får väl skylla mig själv när jag exponerar min nuvarande andliga status och inte är nog tydlig med min självironi.
Här ett mothugg av helt annat slag. Sommaren -69 tog pappa denna gädda vid sommarstugan. 8,5 magra kg. Han fiskar fortfarande vid 74 års ålder och tar hem hinkvis med abborre som fileas och läggs i frysen. Undra på att han är så vital.
Pride och vegetarianer
Lika bra att säga det med en gång: jag förstår mig inte på dessa avvikelser från naturens ordning. Men jag accepterar att de finns. Och jag har inga problem med att vara vän med vem som helst i denna minoritet så länge jag är fredad och respekterad för min egen ”naturliga” läggning. Nu blir jag inte vän med vem som helst av hbt:arna i alla fall, eller med vem som helst annan för den delen. Vänskap uppstår och grundas på annat än vad hbt står för. Vänner älskar man på ett annat sätt. På en annan nivå.
Nu är Pride-festivalen slut och vi kan få fred från den överdrivna nyhetsrapporteringen som får mig att känna mig som om JAG tillhörde en minoritet. Det är tur för Stockholm och Europa att vi inte arrangerar heterofestivaler. Det skulle bara inte gå. Eller också gör det det. Vi har en lågmäld fest varje dag.
En minoritet tillhörde jag dock ett par år när mina barn fortfarande bodde hemma. Två av dem och frun åt vegetarisk mat. Den lille och jag åt vanlig mat. Det kändes lite konstigt att tala om för andra att jag är köttätare. Som om jag vore en invandrad kannibal. Men för det mesta möttes jag av stor tolerans och medkännande.
Bloggens bild idag går motvilligt i Prides färger men också med ett stänk av vegetarisk mat. Man måste ju lägga upp den på något...
Jordgubbar och balkonger
I år har vi frossat på jordgubbar varje dag. Säsongen är ju kort och vi ville njuta av den så länge den varar. Vi fick dock hejda oss lite för ett par veckor sedan då jag fick diagnosen diabetes på St Görans sjukhus. Frukt och bär är bra, sa dietisten, men i kontrollerade mängder. Jag tar det med ro. Har varit med om värre. Det går att leva med begränsade fröjder.
När vi bodde i villa i Åmål hade vi jordgubbsland några år men gav upp för de listiga fåglarna som stal vår sommarfröjd. Nu har min fru ett experiment på balkongen: jordgubbar i kruka. Det tycks fungera. Inte ens jag såg jordgubbarna förrän de var mogna häromdagen. Inga fåglar har sett dem heller. Vi ser å andra sidan sällan några fåglar, hör dem bara. Här är beviset för att jordgubbsodling på balkongen fungerar i Stockholms kommun 2008. Passade på att testa mitt nya objektiv också, ett 50 mm/1,4. Äntligen kan man få lite snabbare tider!